D. Ochrana před povodněmi a vodní režim krajiny
Plánování v oblasti vod podle znění evropské směrnice 2000/60/ES v sobě nezahrnuje část ochrany před povodněmi a před dalšími škodlivými účinky vod. Ta byla začleněna až do platné legislativy ČR, a to vzhledem k dlouhodobé tradici vodohospodářského plánování v naší zemi, kdy v obou stěžejních poválečných dokumentech (Státní vodohospodářský plán a Směrný vodohospodářský plán) byla problematika cílů a opatření v ochraně před povodněmi řešena jako naprosto podstatná součást rovnocenná s ostatními okruhy vodohospodářských opatření. V tomto směru naše republika poněkud předběhla komunitární právo Evropské unie, kde byla vydána směrnice 2007/60/ES zabývající se ochranou proti škodlivým účinkům povodní teprve v loňském roce. Tuto odlišnou národní strukturu reflektuje i Plán hlavních povodí ČR, který ve své závazné části definuje ve druhém okruhu cíle a opatření v ochraně před povodněmi a dalšími škodlivými účinky vod takto:
- Zadržování vody v krajině formou optimalizace její struktury a jejího využívání a uplatňování efektivních přírodě blízkých i technických preventivních opatření.
- Snížení ohrožení obyvatel nebezpečnými účinky povodní a omezit ohrožení majetku, kulturních a historických hodnot při prioritním uplatňování principu prevence, a to
- v době zvládání povodně,
- v době po povodni,
- preventivními opatřeními.
- Postupná příprava a přizpůsobení se předpokládané změně klimatu vhodnými adaptačními opatřeními a omezit negativní důsledky nadměrné vodní eroze z plošného odtoku vody.
Kromě toho bylo uloženo závaznou částí Plánu hlavních povodí ČR do konce roku 2007 pro jednotlivá hlavní povodí ČR (Labe, Moravy a Odry) vymezit na podkladě koncepčních studií návrh konkrétních opatření v jednotlivých prioritních oblastech. Pro oblast povodí Moravy to jsou:
- Protipovodňová opatření v území Olomouce
- Protipovodňová opatření v území Litovle
- Protipovodňová opatření v území Uherského Hradiště a Starého Města
- Komplex protipovodňových opatření na dolní Bečvě a soutoku s Moravou
- Řízené inundace v území Kroměříže
- Řízené inundace v území Mohelnické brázdy
- Zvýšení retence na soutoku Moravy a Dyje
Navržená konkrétní opatření v těchto jednotlivých prioritních oblastech jsou promítnuta do předloženého plánu oblasti povodí Moravy. Část D je formálně členěna v souladu s předepsanou metodikou do pěti kapitol:
D.1. Stav ochrany před povodněmi a vodní režim krajiny
D.2. Cíle ochrany před negativními dopady extrémních hydrologických situací a pro zlepšování vodního režimu krajiny
D.3. Extrémní odtokové situace a jejich důsledky
D.4. Opatření na ochranu území před extrémními vodními stavy
D.5. Vodní toky a příbřežní zóna
D.1.1. Srážko-odtokové charakteristiky území
Obecně lze přirozené povodně podle příčin jejich vzniku rozdělit do tří skupin. Jsou to:
- zimní a jarní povodně podmíněné táním sněhu nebo prudkou oblevou
- letní povodně způsobené krátkými vydatnými dešti - projevují se nejvíce na malých povodích a mají tedy převážně lokální charakter
- letní povodně způsobené trvalými vydatnými dešti - projevují se zejména na velkých rozsáhlých povodích a mají tedy regionální charakter.
Na horním toku Moravy s přítoky (nad soutokem s Bečvou) převažuje zimní režim povodní, daný především táním sněhu v Jeseníkách a jejich podhůří a závětrným efektem Českomoravské vrchoviny, Drahanské vrchoviny a Orlických hor vůči západnímu proudění a Jeseníků vůči severnímu proudění, což má příznivý efekt na redukci počtu významnějších letních povodní. Naopak na Bečvě a jejích přítocích převažuje letní povodňový režim daný návětrným efektem Beskyd vůči severnímu a severovýchodnímu proudění při cyklonálních situacích typu Vb. Z výše uvedených důvodů je režim povodní na dolním toku Moravy (pod soutokem s Bečvou) smíšený. Povodeň v červenci roku 1997, kdy došlo ke střetu povodňových vln z Moravy a Bečvy, je proto možné považovat za jev s malou pravděpodobností výskytu.
Hlavní rysy hydrologického režimu oblasti povodí jsou charakterizovány 7 nejvýznamnějšími měřícími stanicemi na hlavních tocích oblasti, kde bylo zahájeno pravidelné měření průtoků v rozmezí let 1911 - 1940. K transformacím povodňových vln v povodí prakticky nedochází, protože stávající malé nádrže jsou umístěny na malých povodích a mají tedy jen velmi omezený lokální ochranný efekt. Povodňový režim oblasti charakterizují hodnoty N-letých průtoků a poměry hodnot Q100/Q1 pro zmíněných 7 stanic. Údaje jsou uvedeny v následující tabulce. N-leté průtoky jsou v jednotlivých vodoměrných stanicích odvozeny za celé období pozorování, rozložení stanic je zřejmé ze situačního schématu oblasti s vyznačením jejich umístění - viz obr. 1.1.
Tab D.1.1 Hodnoty N-letých průtoků a poměru Q100/Q1 pro vybrané vodoměrné stanice
![](obrazky/td_1_1.gif)
Poměrné číslo Q100 / Q1 vyjadřuje sklon čáry n-letých průtoků v semilogaritmickém zobrazení. Čím vyšší je tento poměr, tím strmější je sklon čáry, tzn. že např. při překročení stoletého průtoku lze očekávat horší následky než v oblastech s nízkým poměrným číslem.
Obr. 1.1 Oblast povodí Moravy s vyznačením vybraných vodoměrných stanic a jejich variačního rozpětí Q100 / Q1
![](obrazky/obr_1_1.gif)
Charakteristiku hydrologického režimu dokreslují hydrogramy vybraných významných povodňových událostí. V legendě je uvedeno datum výskytu kulminace povodňového průtoku v některých těchto stanicích - viz obr. 1.2 až 1.8.
V tabulkové příloze TD 1.1 jsou uvedeny všechny průtokové charakteristiky v podrobnosti na jednotlivé vodní útvary. Variační rozpětí poměru průtoků Q100/Q1 a Q100/Qa jsou vyjádřena v mapových přílohách MD 1.1a, MD 1.1b.
Kapitola D.1.1 včetně vyobrazení a tabulek je zpracována s využitím podkladů ČHMÚ.
Obr. 1.2 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Moravičany
![](obrazky/obr_1_2.gif)
Obr. 1.3 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Olomouc - Nové Sady
![](obrazky/obr_1_3.gif)
Obr. 1.4 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Jarcová
![](obrazky/obr_1_4.gif)
Obr. 1.5 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Krásno
![](obrazky/obr_1_5.gif)
Obr. 1.6 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Dluhonice
![](obrazky/obr_1_6.gif)
Obr. 1.7 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Kroměříž
![](obrazky/obr_1_7.gif)
Obr. 1.8 Hydrogramy vybraných povodňových událostí ve stanici Strážnice
![](obrazky/obr_1_8.gif)
Přílohy:
Tabulka TD 1.1 – Průtokové charakteristiky v závěrných profilech jednotlivých vodních útvarů
Mapa MD 1.1a – Poměr kulminačních průtoků Q100 / Q1
Mapa MD 1.1b – Poměr průtoků Q100 / Qa
D.1.2. Vodní eroze, plaveninový a splaveninový režim
Z metodického pohledu se rozeznává mnoho druhů eroze podle různých kritérií, např. podle časového hlediska (historická, současná), podle intenzity (normální, zrychlená), nebo podle příčiny (vodní, větrná, ledovcová, sněhová, zemní, antropogenní). Zde se věnuje pozornost výhradně erozi vodní, která představuje v našich podmínkách největší podíl veškerých erozních jevů. Jako druhý nejvýznamnější typ co do příčiny následuje eroze větrná, která ovšem nemá přímou vazbu na nakládání s vodou ani na síť vodních toků, a proto se jí dále nezabýváme. Vodní eroze se dále rozlišuje na povrchovou - způsobenou buď tekoucí vodou (srážková, říční, bystřinná, závlahová) nebo stojatou vodou (jezerní, mořská) a podzemní (vnitropůdní, tunelová).
Povrchová vodní eroze má řadu forem a lze ji členit na:
- plošnou (areální) - projevuje se smyvem půdy víceméně rovnoměrně na celé ploše
- rýhovou (lineární) - vzniká tehdy, když se povrchový plošný ron začíná soustřeďovat a vytvářet linie, které mohou mít různý tvar a velikost (rýhy, výmoly, strže, resp. koryta vodních toků).
- mnohotvarou (polymorfní) - vzniká kombinací současného působení dalších faktorů, např. destrukčních jevů, ochranných vlivů vegetace, působením zvěře nebo člověka, atd.
Vodní eroze má za následek nejen snižování orniční vrstvy půd, ale i zhoršování jejich fyzikálních a chemických vlastností a zhoršování vodního režimu. Smyvem půdy se dostávají do vodních toků spolu s půdními částicemi i živiny, které pak vytvářejí potravní bázi různých nežádoucích mikroorganismů, např. sinic. Odhaduje se, že v České republice je ohrožena různými formami vodní eroze cca 1/3 výměry veškeré zemědělské půdy.
D.1.2.1. Plošná eroze
Cílem vyhodnocení plošné eroze je získat přehled o plochách náchylných k tomuto druhu eroze a úsecích vodních toků ohrožených velkým přísunem splavenin a tím získat zdroj informací sloužící v návrhové části ke snížení plošného znečištění, omezení ztráty půdy, snížení koncentrace dusíku a fosforu ve vodních tocích. Jako podklad posloužily údaje z přehledné mapy odnosu fosforu erozním smyvem do toků v povodích 4. řádu, kterou pro celou ČR zpracoval VÚV T.G.M. spolu s Katedrou hydromeliorací a krajinného inženýrství FSv ČVUT v roce 2002. V mapě jsou kvantifikovány potenciální roční ztráty půdy a odnos fosforu do vodních toků zpracované v podrobnosti na hydrologická povodí 4. řádu, tj. oblasti elementárního odtoku, které v oblasti povodí Moravy dosahují plošné výměry v rozmezí cca 0,1 km2 až 40 km2, průměrně asi 8 km2. Pro zpracování dalších analýz byly uvedené výchozí údaje přepočteny na plochu vodních útvarů (TD 1.2a, TD 1.2b, MD 1.2a, MD 1.2b), které jsou větší (1,7 - 315 km2, průměrně 54 km2) a rovněž porovnány s příslušnou výměrou orné půdy, na níž dochází k naprosté většině erozních jevů.
Opatření k omezení eroze je uvedeno v listu opatření MO100119 (C.4.14).
Z provedeného rozboru vyplývá, že odnosy jsou nejvíce ohrožovány následující toky a oblasti:
- Olšava (Uherskohradištsko) ve VÚ M165
- Morava (Veselí nad Moravou) ve VÚ 171
- Morava (Uherskohradištsko) ve VÚ M156
- Okluky (Uherskohradištsko) ve VÚ M166
- Březnice (Uherskohradištsko) ve VÚ M154
- Moštěnka (Přerov - Prostějov - Olomouc) ve VÚ M126
- Romže (Přerov - Prostějov - Olomouc) ve VÚ M101
D.1.2.2. Říční eroze
Výrazným typem eroze je rovněž i eroze říční. Ta ať již jako hloubková nebo boční vede k nestabilitě koryt vodních toků, což v poměrně hustém osídlení oblasti nelze ve většině případů vždy dost dobře připustit. Důvodem zásahů do morfologie koryt vodních toků tedy nebyla vždy jen potřeba ochrany jejich okolního území před přímým zaplavením, ale i nutnost zajistit patřičnou stabilitu území před erozí. Z celkové délky kolem 14 700 km toků říční sítě oblasti povodí Moravy bylo hodnoceno přibližně 4 200 km toků ve správě všech hlavních správců a z této délky je upraveno, či jinak morfologicky dotčeno asi 53 % (2 200 km).
Sledování splaveninového režimu je součástí péče o stabilitu toků a v oblasti povodí Moravy se provádí již po dlouhou dobu. Systematické průzkumy splavenin během období let 1960 až 2000 se staly základem návrhu zásadního řešení stability podélných profilů vodních toků. Byly i základním východiskem pro koncepci většiny návrhů úprav odtokových poměrů, řešících nejen protierozní opatření, ale ochranu před povodněmi jako celek.
Všechny provedené stabilizační zásahy do koryt toků je do budoucna žádoucí udržet v řádné funkci a v případě jejich výrazného poškození je třeba je periodicky obnovovat. Nová opatření by měla být navrhována pouze tam, kde tomu odpovídá i program opatření řešící otázky povodňové ochrany (viz D.4.2.).
Při návrhu revitalizace toků do původního stavu je třeba v konkrétních případech pečlivě zvažovat, zda se tím nemůže oslabit současný stabilizovaný stav ve prospěch obnovení říční eroze. Určité možnosti pro zpřírodnění toků v takových úsecích, kde je stabilizovaný stav nutno udržet, mohou představovat tzv. měkké revitalizace, při nichž základní parametry, jako je situační vedení trasy a sklonové poměry nivelety, zůstanou zachovány.
Možnosti revitalizace říčních úseků jsou uvedeny v kapitole C.4.13.
Přílohy:
Tabulka TD 1.2a – Plošná eroze po jednotlivých vodních útvarech (podle velikosti odnosu půdy)
Tabulka TD 1.2b – Říční eroze na tocích vodních útvarů
Mapa MD 1.2a – Potenciální plošná vodní eroze
Mapa MD 1.2b - Podíl úprav vodních toků
D.1.3. Odvodnění pozemků
V této kapitole jsou shromážděny informace o lokalitách systematických (plošných) drenáží, které jsou vedeny v evidenci Zemědělské vodohospodářské správy. Tyto podklady poskytla ZVHS Brno, úsek pro informatiku a systémy řízení, v digitální podobě pro vyhodnocení v rámci kapitoly D, ovšem s výslovným upozorněním, že se jedná o stav zachycený k roku 1990. Novější údaje o odvodňovacích stavbách již nejsou k dispozici, protože jejich vlastníci nebo provozovatelé nemají v současné době žádnou zákonnou povinnost takové údaje poskytovat a ZVHS je proto neshromažďuje. Aktuální stav drenáží tedy může být velice různý - od plně funkčního přes různé stupně zanedbanosti až po naprosto nefunkční. Bohužel lze předpokládat, že poslední případ nebude nijak řídký, protože během uplynulých 17 let došlo k masivní a v mnoha případech i několikanásobné změně vlastnických a uživatelských práv k půdě a povědomí příslušných osob o nutnosti pravidelné údržby odvodňovacích zařízení není nijak valné. Značně k tomu přispívá i fakt, že vlastník a uživatel půdy jsou velmi často různé osoby.
Z podkladů předaných ZVHS se prozatím nedají zjistit žádné bližší podrobnosti o evidovaných stavbách, jako např. typ odvodnění, situování drenážních výustí, kontrolních šachtic a svodných drénů, nebo technické parametry drenážního detailu jednotlivých odvodňovacích skupin (rozchody sběrných drénů, materiál potrubí, hloubka uložení atd.). Tyto údaje existují v současné době jen v listinné podobě a mají se teprve v budoucnu převádět do digitální formy. V případě potřeby je možné požadované podrobnější údaje vyhledat u ZVHS prostřednictvím čísla stavby, které ji jednoznačně identifikuje a které je v současné době k dispozici v konceptu u zpracovatele.
Co se týče vlivu systematického odvodnění velkých ploch zemědělské půdy na srážko-odtokové vztahy, bylo v minulosti často označováno za příčinu zvětšování povodňových průtoků ve vodních tocích, ale podle současných poznatků tento vliv není nijak významný ani jednoznačně negativní. Po katastrofální povodni v r. 1997 provedl ČHMÚ v rámci zprávy „Vyhodnocení povodňové situace v červenci 1997“ výpočet vlivu drenážních systémů na pilotním povodí Hvozdnice (přítok Opavy) o velikosti 30,1 km2. Ve výpočtu se uplatňují jednotlivé hydrologické bilanční složky odtoku (podíly povrchového, mělkého, podpovrchového a podzemního odtoku) a charakteristiky hydro-fyzikálních vlastností aktivního půdního prostředí (infiltrační kapacita, zásobní půdní kapacita, transformační funkce povrchového a podpovrchového odtoku, podíl odtoku do spodní zvodně a koeficienty aktuální evapotranspirace). Ve zprávě se na základě zjištěných výsledků konstatuje, že drenážní odtok:
- zvyšuje a urychluje podpovrchový odtok z odvodněné plochy oproti ploše neodvodněné
- zvyšuje infiltraci vody do půdy a snižuje tím odtok povrchový, který transformuje na odtok podpovrchový
- vytváří nad drény větší retenční prostor v odvodněné půdě, než může vytvořit půda neodvodněná
- při velkých povodňových průtocích v recipientech odvodnění bývá ve výústní trati částečně zahlcen, čímž dochází ke snížení gradientu hydraulických potenciálů na odvodněné ploše a tím i ke snížení maximálních drenážních odtoků
- má kulminaci zpravidla opožděnou za kulminací maximálních průtoků v recipientu odvodnění, kulminace drenážních vod je však dřívější, než kulminace podpovrchového odtoku z ploch neodvodněných. Při denním výpočtovém kroku se opoždění drenážního odtoku zpravidla neprojeví.
Závěrem se konstatuje, že vliv drenážního systému na tvorbu maximálního povodňového odtoku je proces složitý, avšak možné ovlivnění kulminačních průtoků v recipientech odvodnění nelze považovat za podstatné, protože podíl drenážního odtoku může dosahovat podle konkrétních podmínek cca 2 - 5 % kulminačních průtoků v recipientu. Rovněž síť povrchových odvodňovacích kanálů nemá na kulminaci velkých vod v hydrografické síti podstatný vliv, protože při dlouhodobých srážkách nemůže hrát urychlení povrchového odtoku melioračními kanály podstatnou roli. Zvětšení průtoků se projeví v počáteční fázi povodňové vlny, při kulminaci již nepřichází v úvahu.
Na minimální vodní stavy se vliv odvodnění pozemků projevuje tím, že odvádění vody z krajiny spíše urychluje a projevy přísušků se spíše prohlubují. Je to však závislé na stavu drenážních systémů a jejich stáří, s jehož délkou pak i funkčnost drenážního odvodnění výrazně klesá. Poslední větší rozsah odvodňovacích prací byl spojen s tzv. „náhradními rekultivacemi“ na konci 80. let 20. století, od té doby se větší odvodnění zemědělských ploch v oblasti povodí prakticky neprovádějí. Dopad na vodní režim krajiny v tomto aspektu stářím drenáží tak výrazně slábne.
Celkový počet evidovaných odvodňovacích staveb v oblasti povodí je 4 028 a dosahují úhrnné plošné výměry 122 034 ha, tj. 12 % plochy oblasti povodí. Podíl odvodněných ploch na celkové ploše jednotlivých vodních útvarů je znázorněn na mapové příloze MD.1.3 a dosahuje maximální hodnoty 54,6 % ve VÚ M123. Existuje ovšem i několik VÚ, na nichž se odvodněné plochy nevyskytují a hodnota podílu je tedy nulová.
Přílohy:
Tabulka TD 1.3 – Rozsah plošného odvodnění pozemků
Mapa MD 1.3 – Podíl odvodněných ploch ve vodních útvarech (vztaženo k VÚ)
D.1.4. Závlahy pozemků
V této kapitole jsou shromážděny informace o lokalitách, kde jsou evidovány závlahové stavby na základě podkladů, které poskytla ZVHS Brno, úsek pro informatiku a systémy řízení, a to rovněž v digitální podobě stejně jako pro předchozí kapitolu. Také zde platí stejné upozornění, že se jedná o stav zachycený k roku 1990 a ZVHS od té doby neprováděla žádnou aktualizaci, protože k tomu nedostává potřebné podklady. V případě závlah ovšem nastává oproti odvodňovacím soustavám daleko jednoznačnější situace. Odvodnění, které se správně neprovozuje a neudržuje se v dobrém technickém stavu, přesto může ještě celou řadu dalších let plnit docela dobře svou funkci a následně se začne jeho účinek postupně a víceméně plynule snižovat, až po fyzickém zhroucení drenážního detailu téměř nebo zcela vymizí. Tento proces může trvat řádově desítky let. Naopak závlaha, která se neprovozuje, ztrácí svůj vliv na dané území s okamžitou platností. Navíc pokud se neprovozuje několik let, je prakticky vyloučené ji znovu jednoduše zprovoznit bez značných dodatečných nákladů na zanedbanou údržbu rozvodné sítě a armatur.
Z údajů vodohospodářské bilance - viz kap. D.1.8. vyplývá, že pro účely závlah byly v referenčním roce 2006 nárokovány odběry vody pro uživatele z oblasti zemědělství v úhrnné výši pouze 2 600 tis. m3.s-1, a tedy je možné konstatovat, že rozsah funkčních závlah v oblasti povodí Moravy je jen zlomkem evidovaného rozsahu. Navíc účinek zavlažování půdy obecně na odtokový proces a tím více na průběh povodňových událostí je velice zprostředkovaný a nejednoznačný (ještě daleko více než v případě odvodnění).
Plošný rozsah evidovaných závlahových soustav je uveden v tabulce TD.1.4. Všechny zavlažované plochy dosahují úhrnné plošné výměry 10 503 ha, tj. 1,04 % plochy oblasti povodí. Podíl zavlažovaných ploch na celkové ploše jednotlivých vodních útvarů je znázorněn na mapové příloze MD.1.4 a dosahuje maximální hodnoty 16,5 % ve VÚ M153. I zde samozřejmě existuje celá řada VÚ, na nichž se zavlažované plochy nevyskytují a hodnota podílu je tedy nulová.
Porovnáním uvedené plošné výměry závlah k r. 1990 s údaji Českého statistického úřadu o rozsahu funkčních závlah k r. 2007 je možné zjistit, že plocha pozemků pod závlahou se zmenšila na cca 15 % původní velikosti a z tohoto podstatně menšího rozsahu se skutečně provozuje jen asi 1/3.
Přílohy:
Tabulka TD 1.4 – Rozsah závlah
Mapa MD 1.4 – Podíl zavlažovaných ploch ve vodních útvarech (vztaženo k VÚ)
D.1.5.1. Vyhodnocení na základě hydrologických údajů
Je to postup více teoretický, protože vychází z analýzy různých hydrologických a územních charakteristik, které způsobují urychlený odtok a erozi. Za nejmenší posuzovanou jednotku pro vyhodnocení oblastí s rizikem urychleného odtoku byla zvolena katastrální území (nikoli jen vodní útvary), protože jedním ze základních nástrojů pro zlepšení srážko-odtokových poměrů jsou komplexní pozemkové úpravy, které se zpracovávají zásadně pro ucelená území jednotlivých katastrů. Vyhodnocení oblastí s urychleným odtokem je založeno na porovnávání objemu srážek a odtoků v jednotlivých bilančních jednotkách, tj. vodních útvarech. Roční srážkové úhrny se v daném území pohybují v poměrně širokém rozmezí cca 400 - 1500 mm, přesto průměrné specifické odtoky vykazují ještě značně vyšší variabilitu v rozmezí hodnot 1,5 - 18,7 l.s-1.km-2, což je ještě asi trojnásobně více. To je právě způsobeno různou schopností území (ne)zadržovat vodu.
Čím je tento koeficient menší, tím lépe území zadržuje srážky. Oblasti s vysokým odtokovým koeficientem a vysokou hodnotou specifického odtoku jsou proto potenciálně ohroženy urychleným odtokem srážkové vody. Toto hledisko vyjadřuje jakési dlouhodobé pozadí srážko-odtokových vztahů, protože pracuje s roční bilancí.
Z krátkodobého hlediska je pro charakteristiku srážko-odtokových vztahů rozhodující průběh povodňových událostí. Srovnatelným ukazatelem zde nemůže být přímo specifický odtok při stoleté povodni, protože ten se místo od místa plynule mění. Bylo však zjištěno, že na jednotlivých menších plochách povodí vychází při povodni přibližně konstantní poměr kulminace stoletého průtoku a druhé odmocniny z příslušné odtokové plochy. Ten tak tvoří druhou charakteristiku reprezentující krátkodobou složku odtoku.
Pro posouzení nebezpečí urychleného odtoku je třeba vzít v úvahu obě výše uvedená hlediska, tj. krátkodobé i dlouhodobé. Kombinací obou přístupů dostaneme faktor urychleného odtoku (U), který zahrnuje vliv obou hlavních složek. Rozložení hodnot faktoru U je znázorněno na příloze MD.1.5a. Čím vyšší je hodnota tohoto faktoru, tím větší je riziko urychleného odtoku. Hodnoty faktoru U nabývají maximálních hodnot přes 300 ve vodních útvarech M082, M085 a M089. Naopak nejnižší ukazatele se vyskytují ve vodních útvarech M100 a M106, kde dosahují pouze hodnot menších než 5. Celkově vyšší hodnoty faktoru U ve východní části povodí jsou podmíněny jejich regionální příslušností ke Karpatské soustavě (flyšové pásmo), kde jsou značně odlišné geologické a hydrogeologické poměry než v západní části povodí náležející Českému masivu (kulm).
Na základě výše uvedeného rozboru bylo sestaveno pořadí katastrálních území podle jejich náchylnosti k urychlenému odtoku vyjádřené kumulovaným ukazatelem zahrnujícím jednak faktor U a rovněž průměrný sklon terénu. Obce s vysokým zastoupením stabilních porostů, tj. s podílem lesů a TTP nad 80% jsou považovány za území bez zvláštního rizika eroze a byly ze seznamu vyloučeny. Popsaným způsobem vzniklo pořadí jednotlivých obcí v povodí, jejichž území je ohroženo urychleným odtokem a erozí. Toto pořadí bylo vzato za základ pro doporučení na zahájení nových komplexních pozemkových úprav (kap. D.2.3).
D.1.5.2. Vyhodnocení na základě srážko-odtokových vztahů v povodí drobných vodních toků
Tento postup je spíše empirický, protože pracuje s vyhodnocováním skutečných pozorovaných jevů. K tomu byla využita rozsáhlá databáze údajů vedená na Zemědělské vodohospodářské správě (Ing. Kotrnec) pod názvem Vodohospodářská paměť. Ta obsahuje údaje o maximálních odtocích z elementárních ploch povodí v zóně drobných vodních toků (DVT) za období 1881 - 2003, tedy více než 100 let a je stále doplňována o nové aktuální údaje. V každém roce se eviduje nejvyšší odtokové a erozní zatížení elementárních odtokových ploch. Konkrétní hodnotové rozsahy jednotlivých kategorií jsou stanoveny empiricky na základě nejmenších a největších pozorovaných intenzit průtoku a eroze a jsou uvedeny v následující tabulce D.1.2.
Tab D.1.2 Orientační hodnoty N - letých průtoků v závislosti na velikosti povodí bystřin a drobných vodních toků
![](obrazky/td_1_2.gif)
Složením maximálních údajů z jednotlivých let potom vznikne mapa souhrnných údajů za dané období, např. 1881 - 2003. V té ale prakticky nejsou zastoupeny nižší kategorie ohrožení, protože je to vlastně mapa větších než stoletých průtoků a ty jsou všude relativně velké. Rozložení nejohroženějších oblastí je proto poměrně hrubé. Proto bylo využito statistického zpracování těchto údajů pro standardní hodnoty opakování obdobně jako se to provádí pro kulminační povodňové průtoky ve vodoměrných profilech. Byla zvolena hodnota opakování N = 50 let a byly sledovány dvě nejvyšší kategorie, tj. velmi silné a extrémní poškození - viz následující obrázek 1.9.
Obr. 1.9 Hodnocení opakovaného poškození území ČR povodněmi a erozí s dobou opakování 50 let
![](obrazky/obr_1_9.gif)
Příslušný seznam vybraných katastrálních území obcí byl porovnán s výsledky získanými podle postupu uvedeného v předchozí podkapitole. V případě shody bylo u příslušného řádku v tabulce ohrožených obcí doplněno hodnocení podle Vodohospodářské paměti ve dvou sledovaných kategoriích, tj. E = extrémní, nebo VS = velmi silné poškození. Dá se předpokládat, že u takto vyhodnocených území je potvrzen jejich vysoký potenciál poškození. Výsledky hodnocení jsou uvedeny v tab. TD 1.5d. Ve vybraných oblastech by měly být podporovány veškeré aktivity vedoucí ke zpomalení průtoku a zadržení vody v krajině.
D.1.5.3. Vyhodnocení oblastí s nedostatečnou mírou akumulace vody
Pro posouzení této charakteristiky byl pořízen seznam veškerých vodních nádrží, jejichž celkový počet v oblasti povodí je 3 777. Z nich byly vybrány nádrže s plochou větší než 1 ha, které představují asi 97 % objemu zadržené vody a jsou jmenovitě uvedeny v tabulce TD 1.5b. Pro posouzení dostatečnosti akumulace vody v krajině byly vyhodnoceny dva ukazatele. Prvním je poměr průtoků Qa/Q330d, (tj. přibližně Qa/Q90%) v jednotlivých vodních útvarech, který vyjadřuje v agregované podobě veškeré přirozené akumulační schopnosti území. Čím je hodnota ukazatele vyšší, tím horší je akumulační schopnost daného území. V jednotlivých vodních útvarech je dosaženo hodnot v rozmezí 2,8 až 17; průměrná hodnota je cca 6,5 - viz mapu MD 1.5c.
Jako druhá, doplňující charakteristika byl vyhodnocen akumulační koeficient vodních nádrží jako podíl objemu vodních nádrží k objemu průměrného dlouhodobého ročního odtoku v příslušném vodním útvaru. Ten vyjadřuje schopnost umělých akumulací částečně kompenzovat nedostatek přirozených akumulačních vlastností krajiny. Výsledky hodnocení jsou pro jednotlivé VÚ uvedeny v tabulce TD 1.5b a na mapě MD 1.5b.
Lze shrnout, že dílčí povodí (vodní útvar) s vysokou hodnotou poměru Qa/Q330d a současně s malou hodnotou akumulačního koeficientu lze považovat za území s malou a nedostatečnou schopností akumulace vody pro období nedostatku srážek. Takové hodnocení je provedeno v tab. TD 1.5c, kde je prezentována jednak skupina vodních útvarů s nejvyšším poměrem Qa/Q330d a jednak skupina s nejnižší mírou akumulace ve vodních nádržích. V obou skupinách se vyskytuje 13 vodních útvarů, kde se střetávají obě nepříznivé charakteristiky. Jsou to VÚ č. M057, M058, M059 M061, M063, M064 M068, M069, M072, M077, M085, M106 a M139. V těchto VÚ je vhodné přednostně uvažovat s dalšími akumulačními a retenčními prostory. V tomto hodnocení ovšem není zahrnut možný vliv klimatické změny, který by mohl současnou situaci podstatně změnit. Konkrétní opatření se zde prozatím nenavrhují, protože otázka nových vodních nádrží byla z POP vyjmuta.
Přílohy:
Tabulka TD 1.5a – Vyhodnocení faktoru urychleného odtoku
Tabulka TD 1.5b – Koeficient akumulace
Tabulka TD 1.5c – Vyhodnocení nedostatečné akumulační schopnosti
Tabulka TD 1.5d – Obce ohrožené urychleným odtokem
Mapa MD 1.5a – Faktor urychleného odtoku
Mapa MD 1.5b – Koeficient akumulace vod ve vodních nádržích
Mapa MD 1.5c – Poměr průtoků Qa / Q330d
D.1.6. Místa omezující průtočnost koryt vodních toků a údolních niv a místa, kde dochází k nadměrnému zanášení splaveninami
V kapitole jsou shromážděny informace o místech na říční síti, kde je buď omezená průtočná kapacita koryta vodního toku, nebo je omezován volný odtok vody rozlité mimo koryto v přirozeně zaplavovaném území. Účelem je získat přehled o místech, kde při zvýšených průtocích mohou vznikat kritické a krizové situace v zastavěných oblastech z důvodu nedostatku průtočnosti a v důsledku vzdouvání vody za vyšších průtoků. Údaje jsou významné pro návrh preventivních opatření na omezení škodlivých účinků povodní.
Kritická místa vznikají z různých důvodů, nejčastěji vlivem komunikačních staveb, křižujících vodní toky a jejich nivy. Taková místa, způsobující obtíže při odtoku vody, vznikla často živelným způsobem a jejich problémy je nutno následně řešit. Výskyt takových míst silně závisí na hustotě a charakteru osídlení, nebo jiného využití území i na přirozeném charakteru odtokových poměrů v dotčených lokalitách.
Povahu problémových míst lze obecně rozdělit na několik základních typů:
- Úseky zanášené splaveninami, které vytvářejí překážky odtoku ve vztahu k okolnímu urbanizovanému území. Týká se to převážně horních a středních úseků toků ležících v zónách eroze a transportu.
- Jezové a jiné vzdouvací nebo stabilizační objekty na tocích s pevnou přepadovou hranou, kde při průchodu povodně dochází k nekontrolovatelnému vzestupu hladiny.
- Křížení toků s pozemními komunikacemi a železnicí. Problémů se železnicí je minimum, protože je téměř vždy řešena velkoryse vzhledem ke korytům vodních toků a k inundačním územím, a to i v zájmu samotné železnice. Její poškození vlivem vzduté vody má totiž většinou závažné následky a způsobuje rozsáhlé provozní problémy a nutnost následných nákladných rekonstrukcí. U ostatních druhů komunikací (zejména silničních) je charakter křížení různorodější. U nových křížení se většinou daří dosáhnout toho, aby mostní pilíře a podpěry byly koncipovány hydraulicky správně a umísťovány pokud možno mimo proudnici toku. Na starých a nevhodně řešených objektech však dochází za povodní k ucpávání průtočného profilu vlivem zachycování plavenin, příp. vytvářením ledových nápěchů. Celkově vzato se výskyt kritických míst soustřeďuje spíše na menší toky, kde živelnější vývoj zástavby v obcích a příp. i nevhodné využívání různých typizovaných řešení jsou často příčinou vzniku povodňových škod zejména při lokálních povodních.
Podrobný výčet a charakteristika jednotlivých problémových míst je k dispozici v přiložené tabulce a v příslušném mapovém zobrazení.
Přílohy:
Tabulka TD 1.6 – Místa omezující průtočnost koryt vodních toků
Mapa MD 1.6 – Místa omezující průtočnost koryt vodních toků
D.1.7. Vymezení zastavěných území nechráněných nebo nedostatečně chráněných před povodněmi
Cílem kapitoly je shromáždění a vyhodnocení informací o zastavěných územích (ve smyslu stavebního zákona a územně plánovací dokumentace) ohrožovaných povodňovým nebezpečím a vyhodnocení míst, kde riziko ohrožení překračuje úroveň uznanou jako nejvýše přijatelnou pro daný typ území (viz přiloženou tabulku TD.1.7). Tímto vyhodnocením byl získán základní soubor požadavků na rozsah povodňové ochrany. Za přijatelnou úroveň snížení rizika se považuje v souladu s platnou metodikou zajištění ochrany před povodněmi:
- pro historická centra měst a historickou městskou zástavbu na kulminační průtok Q100,
- pro souvislou sídelní zástavbu, průmyslové areály a významné liniové a komunikační stavby na kulminační průtok Q50,
- pro ostatní rozptýlenou bytovou zástavbu a objekty výrobních činností v menších sídlech na kulminační průtok Q20.
V některých konkrétních případech, kde jsou specifické podmínky, byly zvoleny poněkud odlišné standardy ochrany. Celkově lze shrnout, že do dnešní doby byla provedena řada ochranných opatření, která se týkají převážně větších sídel na větších tocích. Nechráněná nebo nedostatečně chráněná území v této kategorii tak představují jen jejich zbytkovou část, kde opatření z minula chybí, resp. kde postupný vývoj a využívání těchto území ukázal, že je třeba dřívější standard ochrany před povodněmi zvýšit.
Největší rozsah zastavěných území nedostatečně chráněných před povodněmi ale tvoří menší sídla spíše na menších tocích. Celkový počet lokalit, které jsou nedostatečně chráněny před povodněmi, byl vyčíslen na 364 a počet obyvatel, kteří dosud před povodněmi nejsou přiměřeně chráněni, je odhadnut na 130 tisíc.
Přílohy:
Tabulka TD 1.7 – Významné majetkové hodnoty nechráněné před povodněmi
Mapa MD 1.7 – Podíl nedostatečně chráněných obyvatel v obcích
D.1.8. Vodní útvary s napjatou vodohospodářskou bilancí
V této kapitole jsou zhodnoceny vodní útvary z hlediska nedostatku vody pro vodoprávně povolené užívání vody a zejména pak z hlediska vlivů ohrožujících dodržení minimálních zůstatkových průtoků ve vodních tocích jakožto přijatých environmentálních cílů. Všeobecným principem hodnocení kvantitativní vodohospodářské bilance ve vodních útvarech je porovnání požadavků na zachování minimálních bilančních průtoků v toku s minimálními průměrnými měsíčními průtoky v hodnoceném bilančním profilu, a to při započtení všech vlivů hospodaření vodou ve výše ležícím povodí. Jednotlivými položkami vstupujícími do bilance jsou tedy:
- odběry vody (včetně odběrů vod podzemních), které představující úbytek průtoku (záporná hodnota)
- vypouštění do vod povrchových, které představují přírůstek průtoku v toku (kladná hodnota)
- změna akumulovaného objemu v údolních nádržích (kladná nebo záporná).
Pro představu o rozsahu užívání vody v oblasti povodí se uvádí celkový přehled uživatelů a množství vody vztažené k roku 2006.
Tab D.1.3 Přehled odběrů a vypouštění vod
![](obrazky/td_1_3.gif)
Povinnost sestavování vodohospodářské bilance vyplývá z legislativních předpisů (zákona č. 254/2001 Sb., o vodách, a vyhlášky č. 431/2001 Sb.) a provádí se v pravidelných časových cyklech – hodnocení minulého kalendářního roku, hodnocení současného stavu a hodnocení výhledového stavu. Od 90. let minulého století, kdy došlo k promítnutí reálných nákladů do celé ekonomiky a cena odebírané vody se několikanásobně zvýšila, požadavky na výši odběrů vody se značně snížily jak v oblasti vody pitné, tak v oblasti průmyslu a zemědělství.
Při řešení VH bilance roku 2006 se postupovalo podle modifikované metodiky, kdy průtoky vstupující do výpočtu jsou očištěny od vlivu srážkových a balastních vod obsažených ve vypouštěných průtocích ČOV, protože podrobnou analýzou na modelovém povodí bylo zjištěno, že to lépe vystihuje skutečné pozorované jevy a měřené průtoky v bilančních profilech. Ve třídě A a B (tj. zabezpečenost ? 99,5 resp. 98,5%) je zařazena více než třetina z 58 hodnocených profilů (38 %). Do páté třídy X (tj. zabezpečenost < 95%), se řadí v oblasti povodí Moravy cca čtvrtina hodnocených profilů (15 ks). Vyhodnocené deficity prakticky nelze příznivě ovlivnit pomocí relativně malých nádrží na přítocích Moravy. Relativně nejlepší stav (třída B - zabezpečenost ? 98,5%) byl vyhodnocen v úseku řeky Moravy od profilu nad Blatou až po profil Strážnice, ostatní profily jsou o třídu horší (třída C - zabezpečenost ? 97,5%). Všechny profily ve třídě X se nacházejí na přítocích Moravy. Nejhorší situace je na Blatě v Klopotovicích. Tento profil vykazoval nepříznivou bilanční situaci ve všech ročnících VHB MR zpracovávaných na PM od r. 2002. Obdobný závěr platí i pro profily na tocích Hané a Dřevnici.
Pokud jde o výhledový stav, bylo pro celou oblast povodí provedeno bilanční posouzení k roku 2015. Podkladem k tomu se staly nárokované potřeby sledovaných uživatelů vod, kteří odebírají podzemní nebo povrchovou vodu, nebo vypouštějí odpadní vodu v množství přesahujícím 500 m3.měsíc-1 nebo 6 000 m3.rok-1. Výsledky VH bilance jsou velmi blízké bilanci současného stavu, v řadě profilů je dosaženo ještě poněkud příznivějších výsledků.
Pro zlepšení nevyhovujícího bilančního stavu by bylo žádoucí zajistit v příslušných VÚ příslušné zásobní prostory, které by umožnily potřebné nadlepšování průtoku. Konkrétní opatření se však nenavrhují, protože problematika nových vodních nádrží byla z POP vyjmuta.